Autobus

Návod pro autory

(jak psát ve formátu SW)

Václav Semeráde

Manuál

© 2018 Václav Semerád, Praha

Titul: Návod pro autory

Podtitul: (jak psát ve formátu SW)č

Žánr: Manuál

Autor: Václav Semerád

Nakladatel: Autobus

Téma: Návod-pro-autory

Veškeré připomínky jsou vítané:

vsemerad@volny.cz

Generováno v http://sw.gurroa.cz 16.04.2020-11:45 pro SW.

Anotace:

Toto není kniha, ale návod, jak psát na tomto webu, aby sem mohl autor vkládat vlastní díla. Jsou tu poměrně podrobně sepsané zásady, které je radno dodržovat, aby vkládání nové knihy proběhlo automaticky a úspěšně. Návod je určen především zdejším »hostujícím autorům«, ale popisuji zde i »chuťovky«, jako psaní románů, kde si může čtenář sám určit jméno hlavního hrdiny a hrdinky. Uznejte, kde jinde máte podobnou možnost? Nebo psaní více verzí do jedné knihy! Mám to automatizované až tak, že po dokončení románu jej převedu do formátu pro čtečky ve více variantách: »učesané« pro školní mládež a »rozcuchané« pro dospělé. Už tohle je zajímavé!

Rozcuchaná verze

Generováno v http://sw.gurroa.cz 16.04.2020-11:45 pro SW.

SDÍLENÁ LITERATURA

www.romanyzdarma.cz a www.sw.gurroa.cz

Tento pokus o sdílenou literaturu rozesílejte, prosím, dál. Pokud usoudíte, že napsaný text byl pro vás natolik zajímavý a čtivý, že byste byli ochotni ho finančně ohodnotit, pošlete autorovi na číslo konta

1479600028/3030

dobrovolný příspěvek (okolo dvaceti korun).

Jde o nový směr v přijímání literatury bez mezičlánků a dalších nákladů (hlavně bez OSA), který by se časem mohl stát přijatelný autorům i čtenářům.

Autobus

Návod pro autory

(jak psát ve formátu SW)

Václav Semerád

Manuál

© 2018 Václav Semerád, Praha

Titul: Návod pro autory

Podtitul: (jak psát ve formátu SW)

Žánr: Manuál

Autor: Václav Semerád

Nakladatelství: Autobus

Téma: Návod-pro-autory

Veškeré připomínky jsou vítané:

vsemerad@volny.cz

Konvence

(napůl příručka)

Kvůli dalšímu zpracování textových souborů konverzními programy je třeba dodržovat jisté konvence.

Toto není kniha, ale návod, jak psát na tomto webu, aby sem mohl autor vkládat vlastní díla. Jsou tu poměrně podrobně sepsané zásady, které je radno dodržovat, aby vkládání nové knihy proběhlo automaticky a úspěšně. Návod je určen především zdejším »hostujícím autorům«, ale popisuji zde i »chuťovky«, jako psaní románů, kde si může čtenář sám určit jméno hlavního hrdiny a hrdinky. Uznejte, kde jinde máte podobnou možnost? Nebo psaní více verzí do jedné knihy! Mám to automatizované až tak, že po dokončení románu jej převedu do formátu pro čtečky ve více variantách: »učesané« pro školní mládež a »rozcuchané« pro dospělé. Už tohle je zajímavé!

Bohužel mám špatné zkušenosti s textovými editory, které obvykle text prošpikují neužitečným balastem. Vystřídal jsem více editorů (pro starý 8-bitový Sharp-MZ-821 jsem si dokonce musel editor sám napsat), ale nejhorší je IMHO Mrtvosoftí Word. Psát se na něm jistě dá, ale není kompatibilní ani sám se sebou, takže starší verze nepřečtou, co vypadne z novějších. Je to sprostý marketingový trik - podnik, který koupí nové počítače s novou verzí Wordu, je nucen nakoupit i nové balíky Office pro všechny starší počítače, jinak to po těch novějších prostě nepřečtou.

Používal jsem OpenOffice, dokud to bylo Open Source. Pak ale tuto značku zakoupila jakási firma, ohlásila, že OpenOffice již nebude Open Source (a nebude zdarma!), proto jsem přešel na LibreOffice. Umí téměř totéž, jen ještě lépe. LibreOffice je pořád zdarma, čte nejen všechno po OpenOffice, ale i po Mrtvosoftím Wordu a především, nedělá takové prasečinky, jako změna fontů uprostřed slova tam a zpátky. Proto je vhodnější i k převodu do formátu HTML, kde proti Wordu vytváří soubory až poloviční, ale především, snadno převoditelné.

Důležité je to zejména u programu „Calibre“, který převádí textové soubory do formátů pro čtečky (EPUB,MOBI,PDB). Pro ten je nejvhodnějším formátem právě ODT z LibreOffice.

Můj konverzní program to nejenže přeformátuje, ale navíc rozdělí soubor po kapitolách a každou opatří jednotnou hlavičkou i ukončením. Další konverzní program vytváří e-knihy pro čtečky ve formátu EPUB a troufám si říci, že lépe než „Calibre“. Umí totiž i chuťovky jako obrázky, střídající se dotykem. Kdo to umí?

Formáty

Známé heslo říká: »V jednoduchosti je síla.« Proto je dobré extravagancí šetřit. Snažte se nepoužívat barvu písma »černou«! Používejte zásadně »automatická«, má to rozumný důvod. Po přechodu na noční provoz čtečky mění barvu pozadí na černou, automatické písmo naopak zbělá, zatímco černé písmo zmizí. To snad nechcete! Barevná písma jsou jakž takž... Pokud má váš text vypadat podobně na webu i na tiskárně, používejte tyto formáty (barvu to dosadí samo).

Základním textem je:

Normal - (nebo MyText) font 11-14, zarovnat »do bloku«, první řádek odsazení 1cm (to je rozpoznávací znak, dodržujte přesně 1 cm!).

Stred - dtto, bez odsazení a zarovnaný na střed.

Motto - dtto, zarovnaný vpravo.

Vlevo - jako Normal, jenže bez odsazení 1. řádku,

Kapitola

Font 22pt, zarovnání na střed, font Times New Roman, vždy na nové stránce. Používá se pouze na začátku další kapitoly. (Na webu i u čteček má barvu Modrá #000090). Formát se vytvoří automaticky (viz dále).

Podkapitola - jako Kapitola, jenže bez přechodu na další stránku. Používá se na všechny ostatní nápisy.

Uvnitř textu se dá používat písmo normální, tučné, kurzíva a tučná kurzíva. Podtržené písmo ponechte pro slovníková slova (viz dále). Prosím, nepoužívat kudrlinky jako švabach, azbuku, japonské, arabské a čínské! Výstup bude ve Windows-1250 a co se do toho nevejde, má smůlu. (V nouzi je lépe vložit to jako obrázek.)

--->Pro básně je určen formát „Basen“, od obyčejného textu se liší tím, že má odsazení 1. řádku o 1,3 cm (to se dodrží i ve výsledném textu, na webu i u čteček to má navíc hnědou barvu).

Ke zvýraznění můžete použít ještě formáty

------->Miniblue, odsazení 1. řádku přesně o 2 cm, navíc tučným modrým písmem. Je to takový oddělovací podnadpis.

Mininadpis

Mininadpis má odsazení nad odstavcem 0,1 cm, umístí se doprostřed s barvou Modrá (#000070 - #000090).

Ještě je tu možnost celého odstavce „Gray“. Má podbarvení šedou barvou hodnoty „Šedá 20%“ (#cccccc).

Gray je rozhodně čitelnější než celý odstavec kurzívou!

Ručně vyhlížející písmo

V textech se občas vyskytují ručně psané dopisy.

První možností je takový dopis prostě ručně napsat, strčit pod scanner, vytvořit z něho obrázek a ten vložit.

Jde to, ale té práce!

Proto jsem vymyslel další formáty, které ručně psané písmo vytvoří prostou změnou fontu. Můžete je používat, nevypadají špatně. Jsou odvozené ze standardních formátů Normal, Stred, Vlevo, Motto, Mininadpis a Notice, jenže se vypisují fontem, který napodobuje ruční písmo.

„Mypaper odvodíte z Mytext přidáním barvy podkladu (oblasti) Oranžová4 (#ffcc99) nebo #fff2a0.

S„tredpaper stejně odvozený ze S„tred,

M„ottopaper vznikne z M„otto

V„levopaper odvodíte z V„levo,

M„ikropaper vznikne z N„otice

M„inipaper vznikne z M„ininadpis.

Je to poměrně snadné.„

Otevřete „Styly a formátování“ (F11), najdete „rodičovský“ formát, ťuknete na něj pravým myšítkem, zvolíte nabízenou možnost „Nový“, přidělíte jméno a ve vlastnostech si najdete záložku „oblast“ nebo „pozadí“, kde nastavíte potřebnou barvu.

„Je to ale trochu pracné pro začátek (alespoň na začátku musíte manipulovat se styly). Proto mám ještě jeden, jednodušší fígl (volně k použití).

Uzavřete takový »ručně psaný dopis« (odstavec i celý blok) mezi značky »volitelné dělení slov« (»CTRL+minus«, normálně jsou neviditelné, LibreOffice je zobrazuje jako šedé mínus přes znaky!). Značky musí být jako první znak počátečního odstavce a poslední znak posledního odstavce. Celá oblast se pak obalí tabulkou s tlustým okrajem a písmo se převede na ručně psané. (Občas to využívám, zejména u posledních románů.) Pozor, ručně psaný text je určen pro úplné odstavce, nejde prokládat přímá řeč s obyčejným textem (neumí střídat fonty na řádku).„

Jako chuťovku máte dva formáty rukopisného písma.

„.První se prostě obalí znaky CTRL+minus, jako první znak se vloží tečka (».«) a uvnitř bude písmo typu „Školáček“ (neumělý dětský rukopis).„

(Uznávám, potřeboval jsem to do dětských knížek).

„,Druhý typ se obalí znaky CTRL+minus, prvním znakem bude čárka a výsledkem je rukopisné písmo jakoby dospělého.„

Oboje je použitelné. nutnost-substituce-kapitoly

Pro slovníky jsem vytvořil formát „Slovnik“ (ale dá se použít i v textu). Je trochu složitější: odsazení před textem 1 cm, odsazení 1. řádku -1 cm. Znamená to, že první řádek je úplně od kraje a teprve následující text je odsazený (obráceně než normální text). Navíc je zarovnaný vlevo, ne do bloku.

Škoda, že LibreOffice (ani Word) nepoužívají „třídy“, jako weby a čtečky! Bylo by to jednodušší. Raději dělají eskamotérská kouzla s formáty odstavců a písma, což umožňuje kombinovat skoro cokoliv, jenže - kdo to má dešifrovat! Navíc LibreOffice (a ještě více Word) prosluly neodůvodněnými »změnami« písma kdekoliv, i uprostřed slov (obvyklé jsou změny písma z černého na černé, což se sice viditelně neprojeví, jen to patřičně zesložití výstup). Pak se není čemu divit, když má román v HTML 5MB, ale ve čtečce se totéž vejde do 0,5MB a ani na webu nepřesahuje včetně spousty doprovodného kódu, umožňujícího změny textu za chodu, celkový rozsah 1MB.

Menší potíž je ovšem s tabulkami. Ty to snese jen prosté, mohou mít vybarvená pole, ale žádná další cingrlátka. I tak je to problém, jak je převést, aby to aspoň nějak vypadalo. Používám ke zkoušení několik různých programů a musím potvrdit, tatáž tabulka vypadá v každém programu jinak. (Ale podobné rozdíly jsou mezi Firefoxem, Chromem a Operou, jednotnost se tvůrcům zkrátka nepovedla).

Obrázky

Obrázky vložené přímo v textu konverzní program ignoruje (i když je tam máte, musíte vložit odkazy na příslušné obrázky zvlášť!) Pozor, server má Unix! Rozlišuje malá a velká písmena! Nazev a nazev jsou dvě různá jména! Názvy obrázků proto musí být bez češtiny, bez mezer a jen malými písmenky, jinak hrozí jejich zmizení.

Doporučuji vkládat do textu následující formát:

‹img align=right src='nazev.jpg'›

(Poznámka: texty, které by se automaticky změnily v něco jiného, jsou zde buď proložené mezerami, nebo - u HTML tagů - jsou znaky „menší-než“ a „větší-než“ zaměněné znaky „‹“ a „›“.)

Tento se transformuje takto:

width=40% = šířka obrázku. Je lépe uvádět ji v procentech (jinak to na smartphonech zlobí). Když šířku neurčíte, dosadí se automaticky „width=40%“

align=right, (align=left) obrázek (pouze na webu) posune vpravo (vlevo) a text vyplní (obteče) zbytek šířky. U čteček jsem si to musel zjednodušit na obrázky uprostřed, neobtékané textem, jednak se na obrazovky telefonů tak-tak vejdou (požadavek na čitelnost obrázků převažuje), jednak to většina čtecích programů dokázala neuvěřitelně zprasit.

src='nazev.jpg' určuje jméno (viz výše).

Parametr „src=“ nesmí být jako první (takové obrázky to ignoruje!) Tak totiž do textu vkládá odkazy na všechny obrázky textový editor, jenže ty odkazy pak míří kamsi do souborů a to se při pouhém přetahování souborů na web nedá uhlídat. Naštěstí tu vždy můžeme předřadit buď align nebo width (když chybí align, chceme obrázek uprostřed a pak je dobré uvádět width='80%', je-li obrázek na šířku a width='60%', je-li obrázek na výšku).

Obrázky se vkládají konverzním programem zvlášť jako pomocné soubory (dá se jich vložit i více najednou).

Specialitkou jsou „výměnné obrázky“. U papíru to postrádá smysl, ale na webu to není marné a čtečky (kupodivu!) umožňují nejen pohyblivé GIFy, ale i výměnu obrázků.

Dělá se to tak, že do formátu vložíte obrázků víc, oddělené znakem »#«, tedy asi takto:

‹img width=100%

src='obrazek1.jpg#obrazek2.jpg#obrazek3.jpg'›

Obrázky musíte dodat každý zvlášť a popis pod obrázkem musí být vložen přímo do obrázku (konverzní program vkládání popisů do obrázků umožňuje). Při přejetí myší se potom obrázek mění. Kupodivu to běhá i na čtečkách (na všech ne, ale zkoušel jsem to na více programech, většinou to jde).

Podotýkám, obrázky mají mít pokud možno shodné rozměry, aby neposkakovaly! Tedy - pokud to není úmysl!

Příklad:

‹img width='80%' src='mecca1.jpg#mecca2.jpg'›

Středisko muslimů - Mekka (uprostřed kámen Kába) ♣↔♠

Drobnosti

Metoda rozdělování textu vložením prázdných řádků, běžně používaná v knihách, se na webu použít nedá. Text se pak prostě spojí, stejně jako se ignorují nadbytečné mezery.

Chcete-li zarovnávat text do sloupečků, je lépe použít tabulku (i neviditelnou).

K oddělování sekcí jsem používal řádky, na nichž bylo jen pět hvězdiček (bez mezer!), tedy:

* * * * *

Jenže ouha! Mrtvosoftí Word takový řádek „automaticky“ měnil v dlouhou tlustou čáru přes celou stránku. Proto jsem brzy přešel na jiný oddělovač sekcí, který tuto nectnost nemá:

= * =

(opět bez mezer!)

Pokud program narazí na řádek s oddělovačem, před nímž je tvrdá (nedělitelná) mezera (CTRL+SHIFT+space) (zde v tomto textu ji ke zvýraznění nahradím znakem „×“, považuje následující řádek za nadpis nové kapitoly. Příklad:

×= * =

Nová kapitola

Po projetí mým programem se formáty změní do podoby nutné k dělení kapitol:

×= * =

(+ nová stránka + neviditelný rozdělovník)

Nová kapitola

Nadpis odsadí na novou stránku (nevkládá prázdné řádky, ale vloží ve »formátu odstavce« do »toku textu« příznak zalomení stránky. (Při tomto způsobu nevadí vkládání opravných textů před toto místo.) Před nadpis je nutno kromě nové stránky vložit »bookmark«, podle něhož se konverzní program orientuje. Dělá se to snadno příkazem Vložit-Záložka-(určit jméno), případně Insert-Bookmark-(určit jméno). Já na to mám makro, které to dělá automaticky.

Z názvů kapitol se automaticky tvoří »Obsah« ve formě samostatného souboru. Tam se dá z kterékoliv kapitoly přejít na webu pomocí tlačítek »Obsah«, vložených na začátek a konec každé kapitoly. Čtečky mají jiný způsob tvorby obsahu, ale výše zmíněný způsob se převede správně.

Někdy potřebujeme vložit název podkapitoly bez rozdělení kapitoly (například u „přílepků“ a slovníků na konci, apod.).

Dáme-li za jméno kapitoly dvojitý paragraf (stačí neviditelný), kapitola se od předchozí neoddělí, ale do obsahu se vloží. Vypadá to takto:

×= * =

Podkapitola

Pro úplnost - obsahuje-li nadpis kapitoly jeden znak paragrafu ( Kapitola§ ), v automatickém obsahu se vynutí další sloupec. Je to určené pro rozsáhlé romány, dělené na části, kde má potom každý díl vlastní sloupek názvů kapitol. Účinkuje to ale jen pro web, u čteček se paragrafy v názvech kapitol ignorují.

Uvozovky

Psát román s originálními uvozovkami

(ANSI 34 = " = quotation mark)

je neprofesionální, nepřehledné a nehezké. Pro lepší vzhled používejte správné uvozovky. Všechny běžné textové editory (WORD, OpenOffice i LibreOffice) mají možnost nastavit české uvozovky (levá „=UTF 201E, pravá“=UTF 201C). Alternativně používám závorky:

(levá »ANSI 187, pravá« ANSI 171)

Nastavil jsem si je stejně jako uvozovky " = quotation mark, jenže pro apostrof. Je to snadné, proč ne? Má to ovšem nevýhodu, že mi chybí apostrof (občas je potřebný). Ale to se dá snadno obejít (není to příliš často): napíšu dva znaky po mezeře, vzniklou kombinaci změním položkou automatických oprav na apostrof, takže píšu »mezera-apostrof-apostrof-mezera« a pak vyházím nadbytečné mezery, jde to rychleji než to tady čtete.

Při konverzi program kontroluje, zda je uvnitř odstavců správný počet párů uvozovek. Prohřešky pak zapíše do malého souboru »uvozovky.err«. Zkušenosti říkají, že právě chybějící uvozovky se při korektuře obzvlášť špatně hledají. Kontrolní soubor toto hledání chyb velice usnadňuje.

Ve výsledných souborech je možnost zvýraznění textů v uvozovkách (přímé řeči i zvlášť označených výrazů) a také úseků tučné a kurziva. Řídí to ikonka ducha vlevo nahoře v každém souboru. Vyžaduje to však správné vnoření párů, například:

„Řekl jsem mu, tu »věc« hned vyhoď!“

Příklad chyb: buď některá uvozovka chybí, nebo jsou špatně vnořené:

„Řekl jsem mu, tu »věc“ hned vyhoď!«

Tuto chybu program při konverzi neodhalí (páry tam jsou správně dva), ale zobrazí se špatně.

Průběh konverze

Konverze začíná počátkem první kapitoly, tedy po nalezení dvojice řádků

×= * =

Nadpis první kapitoly

Každá tato dvojice (pokud neobsahuje dvojitý paragraf) vede k oddělení kapitol.

Před první kapitolou můžete dát i pár (nepovinných) řádků s „tiráží“. Na jednom řádku smí být jen jeden parametr uvedený klíčovými slovy:

Titul: Jméno knihy

Podtitul: Podtitul knihy

Skupina: Jméno skupiny + pořadí v ní

Autor: Jméno Autora

Spoluautor: Jméno Spoluautora

© rok Jméno Autora, místo napsání

ISBN: pokud je kniha již vydaná

Nakladatel: Jméno nakladatelství

Překladatel: Jméno Překladatele

Verze-1: Název verze 1

Verze-2: Název verze 2

Dostupnost: webová.adresa.cz

Filtr: DVSBKMZA

Konto: 0000000000/0000

Téma: Téma-pro-knížku, Téma2 atd...

mailová.adresa@na.autora.cz

Pozor!

Tyto údaje modifikují tabulky na webu, zejména u seznamu knih a statistiky, přičemž jméno autora a skupina určuje i to, kam se román zařadí (neexistující autor úplně na konec, jinak se román vloží mezi knihy existujícího autora, uvedete-li skupinu, zařadí se do ní podle pořadí).

Dětská pojistka

»Filtr: DVSKMZAB§« (=dětská pojistka) způsobí trvalý zákaz zobrazování knihy čtenářům, kteří mají nastavenou dětskou pojistku na některý z těchto kódů:

D = drastický text,

V = vulgární text,

S = text s popisem sexu apod.,

K = text urážející křesťany,

M = text urážející muslimy,

Z = text urážející židy a zednáře,

A = text urážející obecně menšiny,

B = text jinak politicky nekorektní,

§ = text, který si vůbec nepřejete publikovat.

Tento filtr platí pro celou knihu. Výhodnější je však použít stejný filtr selektivně jen na závadné úseky textu (o tom viz dále).

»Dostupnost:« uvádí se webová adresa e-shopu, kde se dá kniha sehnat. Tato adresa se v seznamu knih zvýrazní a pokud je kniha jen ve formě ukázky, objeví se tato adresa i při pokusu o čtení knihy za limitem. Chápu, že někteří čtenáři mohou být naštvaní, že je román vybízí k zakoupení, ale marketing je marketing a někdy je lépe knihu trochu víc propagovat. »Slušní piráti« dodržují »dobu hájení«, kdy rok před vydáním a rok po něm knihu nezveřejňují, aby se prodala (ukázka pak k tomu sama navádí). Před webovou adresou musí být jméno e-shopu oddělené svislítkem (»|«)!

»Téma: seznam témat« Pokud tuto položku neuvedete, vytvoří se téma automaticky z názvu románu. Má to vliv na diskuse. Pokud uvedete více témat než jedno, zobrazí se v diskusi pod knížkou nejen hlavní (první) téma, ale i vedlejší. Dobré je to u vícedílné ságy.

»Konto: 0000000000/0000« = číslo autorova konta, kam mohou čtenáři přispívat drobnými částkami - je to jakási náhrada autorských poplatků, OSA beztak svoji funkci neplní. Stačí uvést u kterékoliv knihy daného autora (tabulka kont pak platí pro všechny jeho knihy)

Zde se ještě může objevit určení default jmen (viz dále), pokud chcete umožnit čtenářům nahradit jména hrdiny (i hrdinky) jinými - například:

‹!-- DEFAULT Oldřich=O=1, Marie=M=2, František=F, Ivan=I, Igor=G --›

Konec konverze může nastat ve dvou případech: koncem souboru, nebo nalezením řádku s obsahem

‹!-- SKIP --›

Text po takovém řádku pak slouží už jen jako poznámky. Dokud není román ukončen, používejte odlišný ukončovací řádek

‹!-- STOP --›

Po tom řádku se automaticky zobrazí »pokračování příště« a čtenáři budou (jistě s napětím!) očekávat další text.

Různé verze románu

Je možné psát souběžně dvě verze téhož románu. Jedna z nich může být „katastrofická“, druhá zaručeně skončí „Happy-endem“. Jiná možnost je psát verzi pro „školní děti“ a souběžně tentýž román „pro dospělé“. (Já tomu říkám verze „učesaná“ (pro děti) a „rozcuchaná“.) Má to nesporné výhody. Román není nutné kvůli drsným pasážím blokovat „dětskou pojistkou“ vcelku, je tedy přístupný širšímu okruhu čtenářů. Přitom cca 90-95% textu je společných a jen 5-10% se liší („rozcuchaná“ verze je obvykle podrobnější).

Způsob psaní je poměrně jednoduchý. Do textu je třeba vložit »tagy«, určující další výběr. Vkládám je buď na konec předchozího odstavce (pak platí pro celý odstavec), nebo kamkoliv do textu, pak je třeba »tag« odlišit přidáním znaménka »mínus« (které se nezobrazí).

Všechny tagy začínají znakem »#« (zahrádka, mříže, dvojitý křížek, rusky ťuremnoje okno) následovaný znakem „|“ (»svislítko« = »PravýAlt+w«)

Význam tagů uvádějících úseky textu nevhodné pro děti je následující (viz „Dětská pojistka“ výše)

#|V- určuje úsek s vulgárním obsahem. #0

#|D- uvádí drastický obsah.#0

#|S- uvádí popisy sexuálních scén.#0

#0 (nebo #|0) úsek ukončuje.

Speciální znaky „#“ a „|“ se píší s přidržením klávesy „Pravý-ALT“, který je změní: x=#, w=|, tedy stiskneme „Pravý-Alt + x,w“.

Pro odlišení verzí jsou zde tagy:

#1 = 1.verze, #2 = 2.verze

I tyto úseky ukončí tag „#0“, dál je společný text.

Písmen k odlišení textu je víc:

#|V = vulgární, #|D = drastický, #|S = sexuální, #|K = protikřesťanský, #|Z = protižidovský, #|M = protimuslimský, #|A = proti jiným menšinám, #|B = proti Velkému Bratru,

Tagy s malými písmeny mají opačný smysl, tedy uvádějí text, který se naopak objeví jen když se texty uvedené tagem s velkým písmenem potlačují. Umožní to náhradu potlačeného textu jiným, nezávadným.

Speciální tag „#||“ otáčí smysl předchozího tagu (píše se to rychleji než tag s malým písmenkem).

Příklad:

„#|V-Do prdel#||Ale n#0e!“ vykřikl.

Těm, co mají filtry vypnuté, se zobrazí:

„Do prdele!“ vykřikl.

Dětem (které mají filtry vždy zapnuté):

„Ale ne!“ vykřikl.

Pozor, tento systém neuznává „vnoření“. V „otagovaném“ textu se jiné tagy používat nedají (výjimky - viz dále).

Tento způsob se - mimo knihy - dá využívat i ve Fóru (což už někteří pochopili). Mimo jiné se tím dají vynechávat i příliš drastické (např. válečné) obrázky.

Pokud chceme mít dvě odlišné verze (#1=happy end - #2=katastrofu) a uvnitř nich ještě další tagy, musíme užít nějaký fígl.

Speciální fígle

Prvním fíglem je skok do určitého identifikátoru.

Dosáhnete toho přidáním identifikace za # skoku. Identifikací je skupina znaků »#Łf?« kde »f« je filtr určující podmínku odskočení, »?« je libovolný viditelný (!) znak (tedy ne mezera apod.) Odskočí se pak vždy na skupinu znaků »#Ł0?«.

Příklad: Chceme pro verzi »1« vynechat delší úsek, určený koncovým identifikátorem »#Ł0X«. Pak použijeme skok

#Ł1X

Od tohoto identifikátoru se přeskočí zbytek kapitoly až po skupinu znaků #Ł0X - přičemž se vynechá všechno, co je před touto skupinou znaků.

Pozor! Tato skupina se v dané kapitole musí nacházet, jinak se zobrazení ukončí s hláškou chyby! Nelze tedy touto cestou vynechat několik kapitol.

Chceme-li vynechávat delší úsek pro některý z filtrů, je to podobné. Například: chceme vynechat delší (pro děti nevhodnou) sexuální scénu a uvnitř ní máme ještě tagy pro vulgární apod., pak příkaz #ŁS4 - přeskočí až do #Ł04. Ostatních znaků si to zásadně nevšímá. Můžeme tak přeskočit daný úsek i podle více filtrů: #ŁK7#ŁZ7#ŁM7#ŁA7 skočí do #Ł07 pro všechna náboženství a menšiny. Stačí, aby byl filtr nastaven pro kterýkoliv ze znaků »KZMA« - ostatní to bude ignorovat. Důležité je, že ukončení #Ł07 je pro tyto filtry stejné.

Příklad:

Přeskočení-sexuálního textu s vulgaritami i s drastickým obsahem se přeskočí až do konce. (tečka zůstane!) Zkuste si tuto kapitolu pustit s parametry:

http://sw.gurroa.cz/navo/navo-03.php?huf=S

a ?huf=V (filtry máte vypnuté).

Právě máte zapnuté filtry: .

Test pro různé varianty:

Varianta jedna s vulgaritami. (tečka zůstane).

Varianta jedna. (tečka zůstane).

Další možností je »příkaz přeskoku«. Obyčejnými tagy »příkazy přeskoku« odfiltrujeme, ale »příkazy přeskoku« se pak již ovlivnit nedají. Chce to dobře si text rozmyslet. Příkazy pro přeskok vypadají následovně:

‹!-- GOTO návěští a případný komentář --›

Pokud chceme přeskočit delší sexuální scénu, vypadá to asi takto:

#|s ‹!-- GOTO za-1-scenu --›#0

Což znamená: Je-li blokován sex, tento řádek ponech (písmeno „s“ je malé!), jenže obsahuje jen neviditelný příkaz přeskoku na návěští. Návěští se vytvoří takto:

‹!-- LABEL za-1-scenu (event. Komentář) --›

Návěští smí obsahovat jen malá písmena, číslice a spojující znaky »-«. Nemá cenu vymýšlet je dlouhé, mohou se i opakovat (skáče se vždy pouze vpřed a to až do nalezení shodného návěští, které pak program „zapomene“, takže se tato návěští mohou pořád opakovat a kopírují se CTRL+C-CTRL+V). Všechny tagy ve vynechaném úseku se při přeskoku prostě ignorují.

#|s ‹!-- GOTO skok --›#0

Kus vynechaného textu, kde ještě můžeme používat tagy pro odfiltrování vulgarit...

‹!-- LABEL skok --›

Teď bude kousek textu společného jak pro »učesanou«, tak pro »rozcuchanou« verzi.

#|s ‹!-- GOTO skok --›#0

Nyní opět kus vynechaného textu... Má to ovšem nevýhodu v tom, že takhle můžeme vynechávat jen celé odstavce a ne úseky třeba jen z několika písmenek.

‹!-- LABEL skok --›

Další část společná...

Kromě příkazů GOTO a LABEL jsou ještě dva, umožňující přeskok celých kapitol. Účinkují až od začátku příští kapitoly (případně předchozí kapitoly u couvání).

‹!-- OVER 99 (komentář) --›

přeskočí 1 až 99 následujících kapitol - zřejmě patřících do jiné verze. Speciální případ:

‹!-- OVER 0 --›

vynechá všechno do konce (je tam už jen opačná verze).

Následující příkaz nemá pro čtečky význam, ale u online čtení smysl má:

‹!-- PRED 99 --›

Při couvání (přeskoku na předchozí kapitolu) v tomto místě přeskoč 1 až 99 kapitol (patří jiné verzi).

Příkazy OVER a PRED se umisťují zásadně hned za nadpis kapitoly (u webu ovlivňují totiž již její hlavičku tj. „šipky“ pro navigaci »vlevo-obsah-vpravo«). Čtečky jsou s tím kompatibilní v tom, že příkazem OVER přeskakují následující kapitoly, i když vynechávání textů se u nich liší. Konvertor pro čtečky například příkaz skoku PRED zásadně ignoruje a nezobrazuje.

Nejjednodušší u verzí je udělat dva odlišné konce a napsat pro ně vlastní kapitoly („Kejvalka“ a „Zuznelai“), ale účinkují i příkazy GOTO uvnitř („Orizemě“).

Za zmínku stojí i to, že slovník (pokud je připravený) se na konec vkládá až dodatečně (u webové verze z pomocného souboru), takže se nepřeskočí ani příkazem OVER 0.

Většina textu je naštěstí společná. Nejlépe se to dělá tak, že autor píše „rozcuchanou verzi“, choulostivé úseky potom pomocí tagů sám „zcenzuruje“, někdy jen náhradou „závadných“ slov „slušnějšími“, jindy i vynecháním celých odstavců, ale může to jít až do extrému, kdy kniha „Léčitelka“ končí pro děti (a pro ty, kdo nemají rádi „drastické scény“) již předposlední kapitolou a celá poslední kapitola se pak vynechá.

Mezi námi, i Bible má dvě takové verze...:-)

Anotace a slovník

Knihu můžete vylepšit uvedením anotace (krátkého textu, který se pro danou knihu objeví v seznamu knih), případně se dá použít i vlastní »slovník cizích slov«. Tyto texty se musí zapsat do popisných tabulek, ale to se dá snadno zařídit.

V takovém případě je třeba vložit dozadu (až za ukončující řádek  ‹!-- SKIP --›) příslušný text. U anotace je to jednodušší. Tam stačí vložit úvodní řádek

‹!-- ANOTACE --›

Za něj se uvede text stručně popisující oč v knize jde

a za to se vloží řádek

‹!-- KONEC --›

Konverzní program text najde, vybere a uloží do tabulek, odkud se použije při vytváření seznamu knih. To je vše. Seznam knih se pak aktualizuje samočinně.

Dobré je, chceme-li jako anotaci ke knize použít (podobně jako u tohoto textu) »Prolog«, tedy první kapitolu nebo její část. V tom případě vložíme příkazy

‹!-- ANOTACE --›

Text anotace.

‹!-- KONEC --›

kamkoliv přímo do textu kapitoly. Řídící řádky (»Anotace« a »Konec«) vložte jako samostatné neviditelné řádky (velikost písma 3pt, barva bílá). Konverzní program hledá vždy v celém textu, najde tedy anotaci na začátku i na konci.

Trochu horší je to u slovníku, tam je třeba dodržet určitý formát. Každé slovníkové heslo se píše jako jeden odstavec, který má na začátku klíčová pole. Příklad:

‹!-- SLOVNIK --›

#|Vkríč kríča = spojení dvou velice vulgárních slov, které přitom ani vulgárně nepůsobí (»kr« je od slova »kráva«, zbytek už si jistě určíte sami) #0

sock socka = nadávka zbohatlíků obyčejným lidem (obvykle vypovídá hlavně o charakteru nadávajícího)

bludný_ko bludný kořen = kořen zakletého stromu, po jehož překročení v lese zaručeně zabloudíte

bludný_ká bludný kámen = kámen, který se náhodně stěhuje po cestě (obvykle tak, aby co nejvíc překážel vozům v jízdě)

‹!-- KONEC --›

Význam je následující:

první pole slouží k vyhledávání v textu. Použijete-li pouhý slovní základ (bez pádové koncovky), najdou se všechny tvary daného slova. Potřebujete-li vyhledávat slovní spojení, spojte tato slova podtržítkem (zde ukazuji, že slovo „bludný“ nestačí)

Druhé pole a rovnítko = se ve slovníku zobrazuje modře, ale vy si v textu slovníku všechny serepetičky odpusťte, kromě volby verzí (slušná-vulgární). Beztak se neprojeví (viz dále).

Slova v textu knihy, odpovídající slovníku, se zobrazí jako tečkovaně podtržená a při najetí myší na ně se objeví bublinková nápověda obsahující vysvětlující text. Ta ovšem nedovoluje nic než holý text (viz výše).

Podobně fungují poznámky.

Výhodou je, že se zpracovávají automaticky.1 V textu se taktéž zobrazí jako exponent a při najetí myší se navíc objeví bublinková nápověda. A aby se poznámky v textu lépe hledaly, doplňuji je výraznou červenou hvězdičkou (nedávejte ji tam).

(Poznámky se vkládají tak, že nastavíte kursor na konec věty a použijete příkaz Vložit - Poznámka pod čarou/vysvětlivka - {Typ=Poznámka pod čarou, Číslování=automaticky} - OK  - a text dopíšete dole pod čarou.)

Pro čtečky bublinková nápověda nefunguje, tam se poznámky zobrazují tak jak jsou a slovník i poznámky se pouze vloží na konec.

Čtečky holt nic víc neumožňují...

----------- Poznámky:

1 Poznámky pod čarou se budou zobrazovat skoro stejně jako u LibreOffice

Ankety

Ankety byly drobným, ale vítaným zpestřením. Zprvu hlasovali čtenáři pomocí mailů, případně poznámkou ve Fóru, což bylo značně nepohodlné. Uvítal jsem proto, že se na webu »blueboard.cz« daly vytvářet pěkně upravené ankety, kde zajistili jednoznačnost a pohotovost hlasování. Bohužel tento web skončil s poskytováním této služby, což mě donutilo vymyslet své vlastní ankety, pokud možno aspoň stejně spolehlivé.

Pro autory zde tedy uvádím, jak vložit do své knihy anketu. Není to až tak složité.

Anketa se vkládá, tak jako anotace, mezi úvodní a koncový řádek (který zajišťuje její nalezení konverzním programem):

„‹!-- ANKETA --›

‹!-- KONEC --›„

Anketa se uvádí jako PHP-kód, který se do knih zkopíruje na závěr a k obsahu a umožňuje hlasování čtenářů. Vypadá to asi takto:

„‹?php

globstart();

globanketa(parametry......);

globend();

?›„

Funkce »globstart()« - »globend()« nejsou povinné, ale když je uvedete (tak jak jsou, nemají parametry), budou se ankety řadit vedle sebe podle šířky okna prohlížeče. Jinak se ankety zařadí pod sebou (je to vlastně začátek a konec »flex-kontejneru«).

Funkce »globanketa()« má jeden nebo dva parametry (druhý není povinný). První i druhý parametr jsou navíc rozčleněné na více úseků. Rozdělujícím znakem je »svislítko« (»|«, ALT+W).

První parametr má tyto úseky:

1) Identifikace: ve tvaru: zkratka+číslo (4 znaky).

Zkratka je zkratka knihy a dvoumístné číslo je číslo otázky. Například: »xy01« (»xy«=zkratka, »01«=otázka č.1). Jako zkratka poslouží jakákoliv dvě písmena/číslice, ale zkratka vaší knihy má zabránit kolizím.

2) příznak ukončení - buď je prázdný, tj. za číslem otázky jsou dvě svislítka, pak je anketa aktivní, nebo tam je kombinace svislítko-tečka-svislítko, pak je anketa uzavřena. Vložením tečky a doplněním počtu hlasů se anketní otázka uzavře.

3) Nadpis ankety

4-27) Další pole obsahují anketní otázky, jejich počet může být libovolný od 2 do 25 (podle písmen v abecedě a-z).

Všechna pole mohou být doplněna skrytým komentářem, který se objeví pod myší. Skrytý komentář se dává do hranatých závorek [ALT+F,ALT+G]. Umožní to dát do ankety podrobnosti, aniž ji příliš protáhnete a znepřehledníte.

Text anketní otázky nesmí začínat číslicí! (viz dále).

Příklad (na 3 anketní otázky):

globanketa('xy01||Naše anketa|Ano|Ne|Možná[Vážně?]');

Celkem by to vypadalo takto:

„‹!-- ANKETA --›

‹?php

globstart();

globanketa('xy01||Naše anketa|Ano|Ne|Možná[Vážně?]');

globend();

?›

‹!-- KONEC --›„

Dalším parametrem globanketa() mohou být doprovodné texty pro čtenáře. Od anketních otázek je oddělte dvojitým svislítkem, nebo je dejte do druhého parametru. Může jich tam být opět víc, oddělují se též svislítkem. Stanou se součástí ankety. Příklad:

globanketa(„xy01||Naše anketa |Ano |Ne |Možná ||Povídání o anketě: |Třeba i rozdělené na více dílů“);

Vyhodnocení ankety

Autor anketu ukončí tímto způsobem:

Vloží do vyhodnocovacího pole (za první svislítko!) tečku a před otázky vloží počty čtenářů, kteří pro otázku hlasovali, případně oddělený od textu nepovinnou čárkou (pole kde nikdo nehlasoval, ponechá). Příklad:

„globanketa(„xy01|.|Naše anketa |Ano |1Ne |25,Možná||Povídání o anketě: |Třeba i rozdělené na více dílů“);„

Funkce »globanketa()« zobrazí uvedené počty (je zřejmé, proč anketní otázky nesmí začínat číslicí?) namísto skutečných (ignoruje dodatečné změny, které dokáže udělat každý středně zdatný hacker). Výhodou je jednoduchá manipulace úpravou v knize.

(Dají se tak snadno nahradit starší obrázky anket a sjednotit tak vzhled. Flex-kontejner je adaptabilnější než dělení na sloupce, neboť se sám přizpůsobí šířce obrazovky.)

Jména hrdinů

Toto je ale »vyšší dívčí« a doplním to sem jen kdyby byl ze strany autorů zájem.

V kostce: dá se psát román i tak, že si čtenář může zvolit, jak se bude jmenovat hlavní hrdina a/nebo hlavní hrdinka. Je to však složitější mimo jiné v tom, že je navíc třeba zabránit kolizím s vedlejšími postavami. Není dost dobře možné, aby se »Franta bavil s Frantou« (ne že by to nešlo, ale to musí být přece jen jinak psané). Další problém je s nesklonnými jmény (není jich mnoho, nejsou česká, ale i v Čechách je občas Židé používají, příkladem je „Ester“ nebo „Ruth“). Nedají se tedy použít pro jména hlavních hrdinů a hrdinek, pište je tak jak jsou, bez kódů! V databázi jsou proto pouze jména česká a pár cikánských („Dezider“, „Ferenc“, „Eržika“).

Těžko ale může mít „Dežík“ bratra Jirku a sestru Boženku. To asi nejde. Musel jsem použít „sourozeneckou“ vazbu a kdo si zvolí jméno „Dežo“, bude mít bráchu „Ference“ a sestru „Eržiku“ - a když jsem si to tak cvičně nastavil, měl jsem dojem, že jsem napsal první cikánskou dětskou scifi. Dá se to číst a nepůsobí to nepřirozeně. Jde ale o rodinu „civilizovanou“, bydlící v paneláku a chovající se „většinově“, ale - vyloučené to přece není!

Jak se to tedy píše:

Každé jméno, nejen hrdiny, ale i těch postav, které s ním jednají (jména postav, které se jen mihnou, ale s hlavním hrdinou nejednají, se tak psát nemusí) je nutné psát ve tvaru:

#X01

kde #X určuje postavu a dvojčíslí za ním tvar slova. Poslední cifra odpovídá některému pádu jednotného čísla, cifra před ní určuje citové zabarvení jména:

#X01 určuje tvar jména mezi kamarády (Olda)

#X11 určuje oficiální matrikový tvar (Oldřich)

#X21 určuje domácký tvar (Oldík)

#X31 určuje hodně zdrobnělý tvar (Oldříšek)

#X41 určuje nadávku (Oldan)

Poslední cifra: v rozsahu 1-7 určuje pád, ale pozor!

8 určuje přivlastňovací tvar (Oldův).

9 určuje slovní základ ostatních přivlastňovacích tvarů, za který musíte dopsat správnou koncovku (Oldov-, Oldřichov-, Oldříškov-). Příklad: #X09o jablko = Oldovo jablko

Nula určuje speciální tvary jména.

10 = základ mimozemského jména (»O'lda«)

20 = slovní základ jména (»Old-«)

40 = slovní základ malými písmeny (»old-«)

30 = velice familiární oslovení (»Olí!«)

Takže například #X40ovština = »oldovština«, když si čtenář dá jméno hrdiny »František«, objeví se zde »frantovština«. Jak vidíte, i takové fígle jsou tady možné...

Na začátek románu (před první kapitolu, jako u technických údajů) musíte umístit definici jmen, která přiřadí konkrétní jména kódům (i jak se budou měnit). Napíší se do speciálního příkazu:

‹!-- DEFAULT Oldřich=X=1, Marie=M=2, Ivan=I, Jana=J, Karel=K, Jitka(Jíťa)=L, --›

Takto se určí jména (viz seznam hrdinů a hrdinek, některá jména mají v závorce odlišení), písmeno jeho kódu a u hlavních ještě číslo (1=hrdina, 2=hrdinka, výše uvedený příklad určuje za hlavní hrdiny Oldu a Máňu)

Ano, vypadá to složitě, je to opravdu těžší, proto to nikomu nevnucuji, ale dá se na to zvyknout. Vymyslel jsem si to jako speciální »bonus« pro své čtenáře a upravil jsem tak romány paní Ilky Pacovské, protože se mi tak líbily, že jsem nelitoval námahy s předěláním.

(Není běžné, aby autor svolil k zásahům do svého díla, ale paní Pacovská s tím souhlasila a zde se to opravdu podařilo!). Není to úplně samoúčelné. Podívejte se do statistiky, kolik lidí už tuto možnost využilo, dojdete k číslu nad 700, není to jen pro 5 mých známých! Dají se tak velice rychle generovat i e-knihy pro čtečky (formátu EPUB), kde je také spousta zájemců (bohužel už nejsou ve statistice, byl jsem rád, že se mi to vůbec povedlo). Jsou zde čtenáři, kteří si některé knihy úmyslně stáhli s několika různými nastaveními hrdinů. Předpokládám, že to dělali pro své známé, nebo třeba pro děti - každému jeho hrdinu. Proč ne?

Další vlastnosti

Během konverze se (na webu) standardně porovná novější text se starším a všechny odlišné nebo nově vložené řádky označí podbarvení. Řídí se to u kapitoly pravým duchem nahoře.

Je to dobré pro autory (mají kontrolu nad svými díly), ale i pro čtenáře (u novější verze stačí obarvit si a přelétnout očima jen „červené“ změny).

Na závěr se dá toto porovnávání vypnout a text bude uložen již bez této možnosti (volba „Direct“).

A teď pozor, v programu je nedokonalost, jejíž odstranění by mi dalo neúměrnou a tedy zbytečnou práci. Stará a nová verze se porovnává po řádcích a to tak, že se každý řádek z nové verze hledá v textu staré. Najde-li se, text nebyl změněn, nenajde-li se, text se označí. Pokud bez dalších změn prohodíte dva odstavce mezi sebou, není to změna! Rovněž to selhává, pokud upravíte text jen škrtnutím některých odstavců a všechny zbývající budou souhlasit! nutnost-substituce-kapitoly

Naopak - chcete-li některou kapitolu vyměnit, i když v ní není žádná změna, vložte na konec některého řádku text:

nutnost(mínus)substituce(mínus)kapitoly

(pochopitelně místo »(mínus)« pište znak »-«). Kapitola se výjimečně vymění i bez změn (a tento text zmizí).

Kdo si na výše uvedená pravidla sám netroufne, musí mi text poslat mailem a já mu ho „učešu“, ale chápejte, i pro mě je výhodnější mít text ve správném formátu, na který už jen spustím pár maker, hodím na web a zkonvertuji do kapitol. To si troufám udělat i po půlnoci, jinak je to delší a odložím to „na ráno“. Lidi ze skupiny „end-user“, kteří nezvládají ani funkci CTRL+C - CTRL+V, nenutím k žádným pravidlům, jen jim občas pošlu „vyspravenou“ verzi jejich textu, abych nemusel opravovat pořád stejné chyby. Podobně je to u chyb v textu (pravopisné, logické apod.) Občas pošlu „opravenou“ verzi, aby si autor opravil chyby. Kdo mi hodně věří, ten ji prostě převezme a pokračuje. Kdo chce, může si vlastní verzi porovnat s mou a převzít jen to, co sám uzná za vhodné. Něco mezi je, že na web dám svou opravenou verzi, autor si ji zobrazí (dám mu odkaz), zvýrazní si mé opravy (budou červené) a použije jen rozdíly.

Rady pro čtenáře

Následující řádky jsou určeny čtenářům. Tedy těm, koho to zajímá a mají chuť občas pomoci.

Spisovatelé by měli být vděčni »beta-čtenářům«, kteří je včas upozorní na chyby, ať jde o pouhé překlepy, nebo o větší chyby - například v logice. »Beta-čtenáře« musí mít prakticky každý autor. Jak se říká, chybovat je lidské. Autoři, kteří pracují pro velká nakladatelství, si mohou dovolit psát i s příšernými hrubkami a spoléhat na to, že je profesionální korektor odstraní. Autobus je amatérské nakladatelství a profesionálního korektora si nemůže dovolit. Proto jsme vděční za připomínky.

ikonka errata

Knihy mají pod každou kapitolou i pod obsahem speciální formulář ERRATA, kam se dají takové chyby psát. Ale protože by formulář pod každou kapitolou překážel, je schovaný. Když na nějakou chybu narazíte, klikněte si na ikonku »ERRATA« (je na konci každé kapitoly vpravo), objeví se formulář. Přetáhněte kus textu s objevenou chybou (překlepem) do formuláře a před a za chybu vložte hvězdičku (tím to chybu barevně zvýrazní). Můžete případně připojit poznámku, ale uveďte ji v závorkách, aby bylo vidět, že do textu nepatří, jinak se věta „ERRATA“ hned vymaže! Pak to stačí odeslat.

Věřím, že to autoři ocení (já určitě). Programové vybavení navíc ERRATA spravuje automaticky a to takto: Text, který dáte do soubůrku »ERRATA«, porovná při nejbližší aktualizaci s tím, co se právě bude zapisovat. Pokud zde tento text najde (přitom se ignorují hvězdičky a poznámky uvedené v závorkách), soubor ERRATA se nemění. Když zde tento text nenajde, předpokládá, že tuto poznámku autor vyřešil, příslušný řádek smaže a kdyby se tím vynuloval celý soubor ERRATA, smaže ho úplně.

Větší chyby (obvykle logické) se sem možná nevejdou (i když by se vešly, jen chtít), ale ty se lépe ventilují ve Fóru. Jednak na ně mohou reagovat i jiní čtenáři, jednak za ně může autor poděkovat, ale když to přijatelně zdůvodní, může je zde také odmítnout.

Rady a připomínky jsou totiž více druhů:

a) konstruktivní, které autor zpravidla vítá a rád je přijme,

b) diskutabilní, u kterých si ten, kdo je sem píše, upřímně myslí, že by mohly pomoci, ale buď se opravdu nehodí, nebo by nepomohly. Ty může autor odmítnout a obvykle sdělí proč,

c) připomínky z nepochopení textu, které ale vedou autory k zamyšlení, jak to vyjádřit lépe. Někdy vedou k úpravám, jindy jen k doplnění o nějakou tu vysvětlivku.

d) destruktivní, které by vše jen zhoršily a kdo je sem píše, má obvykle zájem úmyslně škodit (jednu dobu jich tady bylo víc než těch konstruktivních),

e) zesměšňovací, podobné ad d), ale cílené proti autorovi, které ani nejsou k věci.

Připomínky ad d) a e) patří do třídy »trolling«, bohužel i sem občas někdo takový zabloudí. Co se dá dělat, vydržíme je. Když někteří trollové neuspěli ad d), začali plivat jed ad e).

Připomínky ad a) a b) ale víceméně vítáme. I když některé (ad b)) nepřijmeme, aspoň se nad nimi zamyslíme a na případné ad c) reagujeme třeba i jinou úpravou, než je ta navržená.

Dám příklad: recenzent vytkl mé knize „Démon“, že se tam podobná situace zbytečně několikrát opakuje. A nebyl to žádný prosťáček, ale zkušený recenzent. On si prostě nevšiml, že se ty situace díky vývoji postavy opakují s dosti podstatnými rozdíly. Znamenalo to, když to nepochopil zkušený recenzent, nepochopí to velká část čtenářů a také to budou považovat za chybu. Nedalo se nic dělat, musel jsem to opravit ve smyslu »chytrému napověz, hloupého trkni«.

Když mi ale recenzent knihy „Odstup Satane“ začal vyčítat, že ve fantasy používám příliš mnoho scifistických prvků, nezbylo mi než se nad ním útrpně usmát. Pan recenzent prostě nepochopil, že ta kniha je scifi a ne fantasy. Tam už by pomohlo jen trknutí.

Uznávám, že se některé mé scifi pohybují těsně na hraně oblasti fantasy. Ovšem je to podle hesla, že »je stále těžší odlišit pokročilé technologie od černé magie« a »pokud je na první pohled odlišíte, pak ty technologie nejsou dost pokročilé«.

Obecně ale platí, že připomínky, pokud je jejich úmyslem změna k lepšímu, vítám. A dost jich i přijímám (i když si občas něco musím ustát podle svého).

„Tak si vyberte!

Václav Semerád

sw@gurroa.cz„

KONEC

Slovník:

bludný kámen = kámen, který se náhodně stěhuje po cestě (obvykle tak, aby co nejvíc překážel v jízdě vozů)

bludný kořen = kořen zakletého stromu, po jehož překročení v lese zaručeně zabloudíte

myšítko = tlačítko na myši

socka = nadávka zbohatlíků obyčejným lidem (obvykle vypovídá hlavně o charakteru nadávajícího)

© 2018 Václav Semerád, Praha

Poznámky:

1 Poznámky pod čarou se budou zobrazovat skoro stejně jako u LibreOffice

© 2018 Václav Semerád, Praha

KONEC

Table of Contents

Autobus

Konvence

Obrázky

Průběh konverze

Anotace a slovník

Ankety

Jména hrdinů

Rady pro čtenáře

Slovník

Poznámky